Højt oppefra på en klar morgen ser Nepal idyllisk ud.
Nede på jorden er det anderledes.
Kommunistiske rebeller, som er inspirerede af formand Mao
gør oprør mod regeringen.
Det har stået på i otte år, og har kostet næsten 8.000 livet.
Førstehåndsindtryk holder ikke altid i Nepal.
Sammen med en gruppe er jeg på vej til landsbyen Lekhani
for at overvære rekrutteringen af Nepals mest berømte eksportprodukt.
De legendariske gurkhasoldater.
Gruppen består af gurkhaofficerer og oberstløjtnant Adrian Griffith
en englænder, som har boet her i 15 år og taler flydende nepalesisk.
Hans interesse for de brave gurkhaer går år tilbage.
Som barn læste jeg tegneserier om Johnny Gurkha.
Siden så jeg gurkhasoldater ved en militærparade.
De satte gang i fantasien.
På Sandhurst militærakademi bestod jeg optagelsesprøven
og blev officer i den 6. gurkhabrigade i 1979.
Har det levet op til dine forventninger?
Jeg har altid gerne villet stå i spidsen for noget, og det gør jeg.
Ansøgerne får et nummer. Af de 251, der er kommet
går blot en brøkdel videre til næste prøve.
Vi rekrutterer en gang om året, og dette er første trin af tre.
Her kan en ung mand få chancen for at komme ind i den britiske hær.
Der er mange flere ansøgere, end der er pladser.
Sidste år var der 24.000 ansøgere fra hele Nepal
som sloges om 331 pladser.
Det er meget betydningsfuldt.
Men i dag vælger Galla omkring 100 ud.
Hvad er Galla for noget? En hverveofficer.
Han er en pensioneret gurkhasoldat, i dette tilfælde underofficer.
Han bor i det område, hvor han arbejder
og det er ham pålagt at finde råstoffet i rekrutteringen.
Han er ret vigtig. Ja, han er helt afgørende.
Den britiske hær betaler ti gange mere end den nepalesiske
så det er attraktivt at være gurkhasoldat.
Nu går vi om bord i bjergene.
Vi skal op til Annapurnas basislejr i 4.100 meters højde.
Bjerget træder frem på horisonten sammen med Machapuchare
"fiskehalen".
Vi vil se os lidt omkring og vænne os til højden
før vi bevæger os op på Mount Everest.
Sammen med sherpaerne Wongchu og Nawang holder jeg et roligt tempo.
Jeg er allerede forpustet, men det skal blive værre endnu.
Wongchu har forstand på det.
Hvornår får man højdesyge?
Er vi der? Hvis man får højdesyge...
Drik meget vand.
Man skal spise suppe og andre ting
og gå meget langsomt.
Får man hovedpine, skal man gå ned igen.
"Første symptomer: Hovedpine, ingen appetit, svimmelhed, træthed."
Det har jeg vist. "Gør følgende: Kontakt nærmeste sherpa."
"Gå ned ad bjerget."
Ikke til at misforstå. Det er ikke bare en spadseretur.
Bærerne farer nærmest op ad bjerget med vores ting i bambuskurve.
Wonchu ser ud, som om han er sent på den.
Det er ikke et 100-meterløb.
Udsigten er imponerende. Man ser, hvorfor bjerget kaldes fiskehalen.
Wongchu lader os holde pause ved et af pensionaterne på ruten
som tilbyder sjældne nepalesiske retter.
Mange tak. Kogte kartofler.
Er de af egen avl? Ja.
Det ser godt ud.
Er det dit pensionat, eller arbejder du her bare?
Her kommer vel alverdens nationaliteter?
Du taler da engelsk, ikke? Nogle andre sprog?
Hvilke andre sprog? Kun lidt engelsk.
Og gurung og nepalesisk.
Bor du her hele året rundt? Nej.
Hvad gør du om vinteren? Jeg tager til Chongrong.
Har du familie der? Ja.
Bærer du ting herop? Ja, nogle gange.
510 kilo. 510 kilo?
Du er stærk. Jeg er imponeret over, at du kan.
Efter frokost bliver det kuperet, fra den ene dal til den anden.
Wongchu går hurtigt. Han har besteget Mount Everest to gange.
Nu er det eftermiddag. Det føltes lettere i morges.
Det er svært at komme i gang efter frokosten.
Hvert skridt føles som 12.
Trappetrinene er i god stand, de er bare uregelmæssige.
Ikke mere brok, Palin. Af sted.
Nyd Himalaya.
Nu begynder vi at komme højt op.
Jeg kan mærke højden nu. Er vi på 3.000 meter?
Ja. Her er fint.
Ja, her er svalt og skygge. Det er en Hinkugrotte.
En hindugrotte? Nej, hinku.
Hinku var en gammel hindugud.
En Himalayagud, som boede her. Her påkaldte de ham.
Yetien levede her også. Gjorde den?
Er det sandt? Tror du på den? Jeg har set den.
Hvordan så den ud? Som abe og menneske.
En stor abe? Hvor stor? Så stor som os.
Jaså? Var det ikke bare en vildfaren bjergbestiger?
Nej, det var yetien.
Gav den lyd fra sig? Ja, den lyder sådan her.
Så ved man, at yetien kommer.
Pragtfuld udsigt, især hvis der er en yeti.
Vi kan drikke te sammen med den. Ja.
Yetien er ganske god til at brygge te.
Hvis jeg kan komme ned... Pas på, her holder yetien til.
Vores pensionat er typisk for dem, som er dukket op de sidste ti år
for at betjene bjergbestigere.
Problemet er bare, at vi ikke kan se en snus.
Det så indbydende og solbeskinnet ud på afstand.
Efter et kvarter kom skyerne, og nu kan vi ikke se noget.
Det er også blevet koldt.
Jeg føler mig ikke helt på toppen. Det er nok bare en forkølelse
men det kan meget vel være på grund af højden.
Men der er langt til Annapurna, og vi må snart af sted.
Indtil videre bruger jeg vandrehonning.
Man smører det på og får det meget bedre.
Vi er halvvejs, og for første gang er tvivlen ved at melde sig.
Ih, du milde. Hvordan skal jeg holde hele dagen?
Jeg havde en slem nat. Min hals føles som sandpapir.
Højden er ubarmhjertig. Det bliver nok ikke bedre længere oppe.
Men der er ikke andet at gøre
end at fortsætte og håbe, at bjergbestigning hjælper.
Vi nærmer os lavineområdet.
Når sneen kommer, er de lodrette klippesider livsfarlige.
Wongchu har respekt for området. Han har set folk dø her.
Jeg har mine egne laviner at tage mig af.
Trætheden overvælder mig, og jeg må tage flere pauser.
Derovre er basislejren Machapuchare.
Den har fået navn efter det storslåede bjerg der.
Det er så helligt et bjerg, at man ikke engang må slå dyr ihjel her.
Man spiser vegetarkost.
Det er skønne omgivelser at være komplet udkørt i.
De sidste 300 meter fik mig ned med nakken.
Jeg ved ikke, om det er forkølelsen.
Vi prøver at vænne os til højderne.
Vi skal til Mount Everest, og det er endnu højere.
Jeg håber, det bare er forkølelse, men jeg er meget udmattet.
En anden bærer min taske. Jeg er som en patient...
Det kan man da kalde en hoste!
Panorer!
Efter en time når jeg til basislejren
og alle andre er nærmest provokerende glade.
Tak, Wongchu. Jeg havde ikke klaret den uden dig.
Der er dit telt. Jeg kan dratte om hvor som helst.
Her er dit telt.
Fint. Jeg orker ikke at kravle ind. Jeg vil bare stå her
og nyde, at vi er her. Se bare. Fantastisk.
Det var næsten det værd.
Tak, det var godt. Vil du have mere?
Nej, tak. Jeg har endnu.
Jeg kan mærke højden på lungerne. Vi er over 3.000 meter oppe.
Udsigten over Annapurna er en åbenbaring.
Ni af disse toppe er over 7.000 meter høje.
Til venstre ligger vandringstoppen.
Kan man gå derop? Nogle kan klatre op.
Hvis man har sherpaer, er det ikke svært.
Det tager kun et par dage at klatre op.
Se de kæmpe snemarker oppe på bjergryggen.
I morgen kommer vi til at se Annapurnas gletsjere.
Nu føles det virkelig som at være i Himalaya.
Vi har været i Karakorum og Hindu Kush, men det her...
Nu kan vi mærke, at vi er i Himalaya.
Jeg må ligge ned.
I løbet af natten når forkølelsen et vendepunkt
og da Mingmar vil ryste mig ud af teltet
er jeg allerede oppe og taler med de andre bjergvandrere.
Solen skinner på Annapurna, men det er bidende koldt.
Bærerne har kun tyndt tøj på, og de bærer på op til 40 kilo.
Sådan.
Jeg kan kun lige løfte det.
Det er helt ufatteligt.
Jeg fatter ikke, hvordan han kan.
Når det er på plads, går det vel godt nok.
Han smiler endda.
Godt arbejde. Respekt.
Jeg bærer ikke engang min tandbørste.
Vi kan endelig se Annapurnas basislejr.
Jeg er glad for, at jeg klarede det.
Det er et pragtfuldt sted.
Jeg kunne være gået glip af Annapurna I, II, III og IV.
Der er mange. Er det ikke pragtfuldt?
Jeg tror, at jeg klarer den derop.
Dette symboliserer vel det, vi har opnået.
Her er Annapurnas top.
Det er helt betagende. Et mægtigt landskab.
Jeg føler, at Annapurna har forberedt mig godt.
Nu ved jeg, hvad der venter i Kathmandu og på Mount Everest.
Kathmandu er vant til mange mennesker.
Byen har længe været handelscentrum mellem Indien og Tibet.
Da Nepals grænser blev åbnet i 1960erne
satte den tolerante atmosfære gang i en invasion af turister.
Selv er jeg mest overrasket over de smukke gamle bygninger.
Newarfolket opfandt pagoden og tog den med til Kina.
På Durbartorvet i bydelen Patan
fortæller redaktør Kundar Dixit om byens rige arv.
Kathmandudalen er en blanding af Hinduisme og buddhisme-
-og derfra stammer denne næsten tantiske kunstform.
Og folk brunger det stadig. Jeg kan se folk kommer her for at bede.
Det er ikke et museum.
Det siges, at her er flere templer og guder end huse og mennesker.
Det har ændret sig, men religion er levende her.
Folk kommer hertil for at bede.
Nepal er tydeligvis glad for turisme, men det er ikke kun godt.
Her er der lukket.
Jeg har hørt, at butikkerne lider under...
Er det på grund af problemerne med maoisterne?
Også det, men 11. september har påvirket turisme overalt.
Man frygter, at maoisterne tager deres kampe med ind til byen.
Tror du, der bliver et kompromis?
Ja, der er ingen militær løsning, det er parterne enige om.
Det er en meget rodet krig i et svært terræn.
Ingen vinder, det går bare ud over landet.
Det må være en interessant tid for dig som journalist.
Er det muligt for dig at deltage i debatten?
Avisen startede for fire år siden, da nedgangen i landet begyndte.
Det kan være, at vi bærer en del af ansvaret.
Det er en spændende tid.
Pressen i Nepal har aldrig været friere, end den er nu.
Førhen måtte man ikke skrive hvad som helst om monarkiet og hæren
men sådan er det ikke mere.
Det er paradoksalt. Landet oplever et oprør
men pressen er fri.
Premierministeren er blevet fyret, parlamentet er i helvedes forgård.
Pressen skal bruge den frihed til at skabe
sociale og politiske forandringer. Folk skal kende deres rettigheder.
Vi har hørt, at kongen skal deltage i en ceremoni.
Sikkerheden er stram.
Gyanendra blev konge for mindre end tre år siden
efter ni medlemmer af kongehuset var blevet dræbt af kronprinsen.
Alle frygter et nyt attentat mod kongen.
Kongen bliver velsignet af gudinden Bhadrakali
og ceremonien er et fremstød for det hårdt trængte kongehus.
At dømme efter køerne udenfor, mangler monarkiet ikke tilhængere.
En af kongens slægtninge og jeg stiller os i kø til velsignelsen
til den vigtige hinduhøjtid Desain.
Han minder egentlig mest en travl hotelreceptionist, men det er-
-kongen, som sætter "tikkaer" i panden på sit folk.
"Tikka" er en blanding a kvark, ris og vermillon pulver-
-og bliver påført i en streng hierarkisk rækkefølge.
Ministre, politikere, politikernes koner, generaler fra hæren-
-og til kongen store overraskelse: En engelsk tv-vært.
Og jeg får også et håndtryk.
-Jeg håber, du nyder festivalen. -Det er en smuk start på besøget.
Jeg er sikker på, vi kommer til at nyde resten af Nepal. Tak.
En, to, tre.
Udover velsignelsen
giver Desainfesten nepaleserne lov til at spille om penge.
Hvordan tæller man? Op til otte.
Man ganger med fire.
Han har vundet det hele.
Sneglehuse kastes, og man skal forudse, hvordan de lander.
Men det er den samme, der vinder hele tiden.
Han vandt igen.
Jeg tror, du snyder mig, Pratima. Du har arrangeret det hele.
Dun mand er bankdirektør, og I vil have britiske investeringspenge.
Næste morgen viser Pratima mig templet ved Pashupatinath.
90 procent af indbyggerne er hinduer
og dette er det helligste sted for hinduer uden for Indien.
Overfor ligger en Ghat, hvor kremeringer udføres offentligt.
Her er også en gård, hvor de hellige Shivatilbedere
bor i veldokumenteret isolation.
Det er som en ashram for hellige mænd.
Sadhu.
Ja, de har givet afkald på deres jordiske ejendele
og givet deres liv til templet og til Shiva.
De er klædt som Shiva og ligner ham.
Shiva smører ansigtet ind i aske.
Hvor gammel er De, sir? 56 år.
Og De har været her i 20 år? Ja.
Var De sahdu før det?
Jeg har været sadhu i 35 år.
Denne mand er 86 år. 86?
I 66 år har han ladet håret gro.
86 år uden barberkniv eller saks.
Han er meget lille og tynd.
Er De stærk?
Han vil vise en yogaposition.
Han behøver ikke, hvis han ikke vil.
Bare jeg er så bøjelig, når jeg er 86.
Ved Ghat er der travlhed, så ligbålenes opsynsmænd
kan følge med.
Alle religiøse personer kommer til Pashupatinath
for at blive kremeret.
Sønnerne bærer liget til Pashupatinath på bare fødder.
Går de barfodede gennem byen med den afdøde?
Begraver man aldrig hinduer? De kremeres altid.
Efter kremeringen barberer de deres hår af. Det er tegn på sorg.
Da kongefamilien døde
blev de så kremeret samtidig?
Fem blev kremeret den samme dag ved denne flod.
Det var sørgeligt og ufatteligt.
Det var et traume for alle, for hele Nepal.
Det, jeg ser i dag, er chokerende til at begynde med.
Hvor jeg kommer fra, tager professionelle sig af de døde.
Vores kære bliver sendt væk i en kasse til et bål, der er gemt væk.
Her vises døden helt åbenlyst.
Sorgen er bevægende, fordi vi alle tager del i den.
Her til morgen er det slut med at trække tiden ud.
Vi kan ikke længere udsætte den hårdeste del af rejsen.
Vi skal krydse Himalaya.
Fra Kathmandu kører vi nordpå og krydser grænsen
fra maoisternes land til Maos.
Vi skal op til basislejren på den nordlige side af Mount Everest.
Bjergene bliver stadig højere, og i det sidste sving i Nepal
får jeg mit første glimt af Tibet for enden af den dal.
Men nu vajer Kinas røde flag over grænseovergangen.
Det her er et særligt sted. Bag mig er Venskabsbroen
som forbinder Nepal og Kina.
Den er en af kun to grænseovergange i hele Himalayaregionen.
Den anden er ved Khunjeravpasset, men den er lukket.
I øjeblikket er dette det eneste sted, man kan krydse Himalaya.
Jeg ved ikke, hvorfor vi bakker ind i Kina. Grænser er forvirrende.
Jeg ved ikke, hvor jeg ender, men jeg ved, hvad jeg forlader.
Mange, mange tak, fordi du hjalp mig op.
Hvad sker der nu? Vi skal sige farvel.
I må ikke efterlade mig her. Held og lykke.
Hvordan skal jeg overleve uden dig? Jeg husker dit råd: "Spis mad!"
"Bliv ved med at spise." Og drikke.
Men ingen alkohol. Nej, ikke i bjergene.
På den anden side af grænsen går det hurtigt op og ud af dalene
til det golde månelandskab som udgør det tibetanske plateau.
Det kaldes Verdens Tag.
I de næste to uger kommer vi ikke under 4.000 meters højde.
Bønneflagene viser
at trods Kinas ihærdige indsats i 1960erne og 1970erne
så lever religionen videre.
Derimod eksisterer landet Tibet ikke længere.
Vi befinder os i det, der hedder Den Autonome Region Tibet
en del af Folkerepublikken Kina.
Uanset navnet får man brug for superlativer.
Se lige der.
Wow... Hvilket øjeblik.
Det er første gang, jeg ser Mount Everest i virkeligheden.
Hvilket storslået og prægtigt syn.
Det er hjertet af Himalaya, som vi kan se.
Der er 45 bjergtoppe, der alle er på over 8.000 meter.
Mount Everest bliver lige berørt af nogle skyer.
Det er storslået. Det har været det hele værd.
Jeg har heller aldrig været så højt oppe før.
Jeg er på omkring 5.300 meter.
Det er over 17.000 fod. Det er personlig rekord.
Og solen skinner! Utroligt.
Nu skal vi bare derhen.
Alt er helt anderledes her. Fra de hvide huse i buddhistisk byggestil
til folk, som ser mongolske ud snarere end indiske.
I en landsby er en højtid begyndt.
Min tibetanske guide Migmar siger, at den kan fortsætte i dagevis.
Vi må leje nogle yakker af lokalbefolkningen.
Det er svært at få lov til at filme i Den Autonome Region Tibet
og vi bliver nøje overvåget.
Da Migmar fortæller om planerne, føles det endnu mere spændende.
Der er otte kilometer herfra til basislejren på Mount Everest.
Vi må leje yakker af klosteret
som kan bære udstyret.
Kan yakkerne klare højden og kulden?
Yakker trives i højderne.
Længere nede har de det ikke så godt.
En vej fører os tættere på basislejren.
Den markerer kinesernes bestigning fra den nordlige side i 1960.
Rongbuk består af et kloster, en halv gade, et pensionat
og en næsten ufattelig udsigt til verdens højeste punkt.
Det er verdens højest beliggende kloster og er blevet genopbygget
som erstatning for det gamle, der blev ødelagt
under kulturrevolutionen.
I klosteret bor 30 munke og 30 nonner.
Det er svært at forstå, hvordan de klarer kulden og isolationen.
Her er meget koldt. Jeg har taget den her med.
Min gave til abbeden synes at være en ledetråd.
Det er en thangka, et billedtæppe med en afbildning af Buddha.
De ser på den med ægte kærlighed.
Jo hårdere deres liv er, desto bedre forstår de Ham.
Gad vide, hvad Buddha ville sige om pensionatet. Det er spartansk.
Men jeg har Mount Everest til nabo
og vejret ser lovende ud, så vi kan tage til basislejren i morgen.
Derudover er vores transport ankommet.
Problemet ved at være så tæt på Mount Everest
er, at det er højt oppe. Her er meget lidt ilt.
Det er svært at trække vejret. I samme øjeblik man falder i søvn
vågner man med et sæt og gisper efter vejret.
Det er vildt ubehageligt om natten.
Her er fantastisk, men lige nu ville jeg gerne være et sted
hvor der er bad og toilet.
Næste morgen er forholdene perfekte.
Bønner om vores sikkerhed er blevet hængt op.
De bliver båret med vinden op til guderne.
Det er stadig krævende at gå
men når vi når tættere på, tager adrenalinet nok over.
Jeg ved ikke, om det er yakkerne, Mount Everest
eller fordi min forkølelse er væk, men jeg nyder det her.
Det er højere end Annapurna, og jeg har energi til at gå længere.
Vi ses!
Vent på mig!
Søndagsfrokosten indtages i over 5.000 meters højde.
Det her kaldes "sort te".
Det er tsampa og smør. Vi lever enkelt her.
Det er det samme på landet og her.
Vi spiser det samme til morgenmad, frokost og aftensmad.
Tsampa. Er det byg? Netop.
Skal man drikke eller spise det?
Vi spiser det. Her er min sorte te.
Tak.
Vil du have yaksmør? Ja, hvorfor ikke prøve?
Jeg prøver lidt yaksmør. Smager det så bedre?
Fint. Hovsa.
Tak, fordi I har hjulpet os med at komme hertil.
Alene var vi ikke kommet så langt.
Det smager godt. Som salt te.
Har de noget andet end te, som kan give dem varmen?
Drikker de alkohol? De har chung. Øl brygget på byg.
Er det godt? Teen var god.
Vil du smage? Det kan jeg da godt.
Det er en fin flaske.
Det er altså lavet af byg?
Tak. Herligt.
Lidt chung. Skål.
"Bunden op", som de siger i Sahara.
Det er ganske koldt og stærkt og smager af æble.
Tror du, jeg er alkoholiker?
Er det stærkt? Hvad gør man?
Den første er for Buddha, den anden er for Uguat.
Den tredje er for himlen.
Det gør man tre gange.
Den første er for Chomolungma.
Den første for Chomolungma. Er det Mount Everest?
Chomolungma! Sådan.
Den næste er for Buddha. Den store Buddha.
Den tredje er for mennesker.
Den tredje for mennesker. Sådan.
Og så må man drikke.
Den er god. Som ingefærøl med æble.
Det virker ikke så stærkt. Det er meget stærkt.
Det var en stor begivenhed, da Mount Everest blev erobret i 1953.
Men jeg var endnu mere fascineret
af, at nogen måske allerede havde besteget det 30 år forinden.
I 1924 lavede George Mallory basislejr her
i et forsøg på at bestige bjerget fra den nordlige side.
Nogle uger senere så man ham og partneren forsvinde ind i en sky
kun få hundrede meter fra toppen. De dukkede aldrig op igen.
Det er et stort mysterium, om de nåede toppen eller ej.
Jeg skal ikke nyde noget. Vi skal nå meget endnu
så jeg tager til takke med basislejren på Mount Everest.
Men yakhyrderne er så rare, så vi følges nok lidt med dem.
Everest er tillokkende, og selvom jeg ikke orker at hoppe af glæde
så slår mit hjerte lidt hurtigere, da vi nærmer os bjerget.
Vi skal måske glemme, at bjerget har fået navn efter en korttegner
og kalde det ved dets tibetanske navn:
Chomolungma, Jordens gudindemoder.
I næste afsnit krydser jeg det tibetanske plateau.
Besøger storslåede klostre.
Lander i Lhasa, den forbudte by.
Ser på kung fu-debatter og snurrende bønnehjul.
Prøver at "linedanse".
Jeg ser pilgrimme. Hellige søer på "Verdens tag".
Tibets svar på Melodi Grand Prix og en hestemesse.
Himalaya: Underholdning på højeste niveau.
Marianne H. Andersen www.broadcasttext.com